Dialogy nad životem (Radioservis, 2010)
Když jsem přemýšlel o tom, jaký nepsaný odkaz bych zde měl po sobě zanechat, vzpomněl jsem si na dlouhou sérii takzvaných dialogů nad životem. Někdy v polovině devadesátých let jsem takto nazvaný návrh pořadů předložil vedení stanice Český rozhlas 2 - Praha. Zdůraznil jsem přitom, že slovem "dialog" nemíním běžný interview tazatele s hostem pořadu, ale skutečný dialog s rovnocenným rozdělením rolí, kdy i moderátor může vyslovit svoje myšlenky k tématům, která probíráme. Odpovědní redaktoři souhlasili, jen projevili zájem, abych si za své partnery vybral výhradně muzikanty - ať už výkonné umělce nebo hudební publicisty. Vědělo se totiž, že v těchto kruzích mám vzhledem ke své dlouholeté hudebně-organizátorské činnosti mnoho přátel, s kterými se navzájem velmi dobře známe. Vzpomněl jsem si na dirigenta Libora Peška, který považoval za velmi potřebné, aby si příslušníci naší generace ještě více ujasnili, čím ve svých životech prošli a o čem nejvíc přemýšleli. Navíc tyto diskuse neměly být omezeny jen naším vztahem k hodnotné hudbě, ale měly by ukázat i širší obzory, k nimž jsme za těch pár desítek let našich životů dokázali dohlédnout. A tak byl Libor Pešek první host ve studiu a v průběhu několika let jsem pak odvysílal bezmála dvacítku zhruba padesátiminutových pořadů v tomto duchu. Pak jsem nechal všech sedmnáct nahrávek odpočívat. Mezitím zemřel František Kovaříček, Josef Horák z Due Boemi di Praga, Jindřich Feld a nyní se k odchodu chystám i já sám... Požádal jsem tedy osvědčenou rozhlasovou pracovnici a spisovatelku Jiřinu Jarošovou, aby se pokusila vybrat z oněch dialogů to, co sama uzná za nejzajímavější, a ředitelku nakladatelství Radioservis Kateřinu Konopáskovou o vydání čtyř kompaktních disků, na nichž by tyto dialogy byly trvale zachyceny a zpřístupněny veřejnosti - snad i jako připomenutí mé rozhlasové práce, k níž jsem se dostal až po své šedesátce. A jelikož tyto dialogy navazují i na mou dvacetiletou práci v oboru hudebním, je v nich zachyceno to nejpodstatnější, čím mohu svůj velmi dlouhý život nejlépe charakterizovat. (Jiří Ješ)